DIN EPISOADELE ANTERIOARE
- E asurzitoare, nu? - Alo?
Vocea din capul tău.
Neobosită, veșnic nemulțumită.
Ce-i asta?
Layla.
- Dumnezeule, ești viu. - Da, sunt.
Asta-i tot? De luni bune te sun și-ți tot scriu.
Corpul meu vrea să se ridice și să umble hai-hui, știi?
Și nici măcar nu-mi dau seama până nu mă trezesc pe te miri unde.
Ciudat, nu-i așa?
Îți recomand să ne înapoiezi scarabeul.
Uite, ia-l.
Ce ciudat. Scuze, n-am...
N-am să repet.
Dumnezeule!
Nu o să mori.
Lasă-mă să ne salvez.
Nu.
Ești acolo?
Nu?
Da, mă gândeam eu.
Salut, frate!
E o nebunie acolo.
Ce s-a-ntâmplat? Ce e?
Cică au pocnit țevile, dar eu cred că e altceva.
S-a uitat cineva pe camere?
Păi, voiam să fac asta.
Bine. Cred c-ar trebui să vin și eu.
Cred că știu despre ce e vorba.
- Bine, haide. - Bine.
Să nu-i spui Donnei că te-am lăsat să vii aici.
Frate, ascultă, te avertizez.
Ce urmează să vezi o să te urce pe pereți. Da?
- Fii serios. - Ascultă-mă.
E ca în Zona-51, o nebunie de genul MI-6. Bine?
- Bine, amice. - Ești gata?
Da.
Dă-i drumul.
Ăla ești tu, Scotty?
Sunt tot Steven. Și da, ăla-s eu. O, da.
Uite, fii atent.
Plângi?
Puțin, da, puțin. Uite, acum vine. Așteaptă.
Așteaptă.
Cât să mai aștept?
Altă cameră, hai. Alta.
Da, asta e. Așteaptă, acum vine.
Nu, stai.
De ce te duci în... Ce tot faci, bostanule?
Nu, stai puțin. Acum vine.
Stai. Vine-acum.
- Tu ai distrus băile. - Eu n-am...
- Frate! - Dumnezeule.
Larry de la mentenanță o să te împuște de-a dreptul.
Îți jur că a fost un... A fost un câine care m-a urmărit, ca un dulău, sau...
Câinele din Baskervilles, nu?
- Șacal egiptean. Era șacal. - Hai că le-am auzit pe toate.
O, Doamne.
Dă-i înainte până ies. Dă-i când ies.
Da, cum să nu.
Stai puțin.
- Bine. Gata. Uită-te. - Da...
Tot tu ești, frate.
Ăla nu sunt eu.
Vreau să știi că muzeul nu are nicio intenție de a depune plângere.
- Bine. - Dar, dle Grant,
am vorbit cu colegii tăi.
Da?
A fost o perioadă stresantă pentru tine, nu-i așa?
Da, puțin.
E un grup specific de doctori cu care noi colaborăm de ani de zile.
Doctori?
Sunt minunați.
- Da? - Pot să aranjez un consult.
Bine. Da.
Mi se par... par foarte profi.
Pare că sunt niște ascultători foarte buni, nu?
Chiar sunt.
Știu că urmează un clișeu de HR, dar...
Nu ești singur.
Da. Cam asta-i și problema, nu?
Înainte să pleci, îmi cer scuze pentru protocol, dar...
Ai asupra ta vreo proprietate a muzeului?
Nu, n-am furat nimic. Vă jur. Eu...
Nu, nimic.
Da.
Păi, asta e. Mi-au făcut vânt.
Dar nu-i condamn. Sunt un vandal, ar fi trebuit să mă aresteze.
Am găsit lucruri ascunse în apartament.
Îți jur. Chiar nu glumesc.
Asta ar trebui investigat, nu?
Adică, dacă aș găsi depozitul de valori,
aș putea să-mi dovedesc odată pentru totdeauna că nu sunt nebun.
Frate, mulțumesc. Mersi. Noroc.
- Salut. - Ciau.
- Ești bine? - Da.
Da. Uite, omule, asta e cam a cincea firmă la care vin.
Încerc să-mi găsesc depozitul de valori. E pe "Steven Grant".
Și dacă nu e pe "Steven Grant", s-ar putea să fie pe "Marc".
N-am nume de familie, doar "Marc".
Poți să te uiți puțin, dacă e-n ordine?
- Știu că sună... - Normal. Te cunosc. Număru' 43, nu?
Îi țin minte pe toți.
Super.
Vai de mine.
PAȘAPORT STATELE UNITE ALE AMERICII
"Marc Spector."
Nu cred.
E real. Chiar e real.
Aș spune că ești o busolă, dar nu arăți spre nord.
Steven, vreau să mă asculți cu mare atenție.
Marc?
Ia uite-l. Uite-l că vine.
Salut, tipu' din oglindă. Mă întrebam când o să mai apari.
- Știu că ești speriat. - Puțin, da.
Știu că ești confuz. Nu trebuia să vezi astea.
Nu? Păi, e puțin cam târziu, nu?
Deci, ce? Sunt menit să fiu un fel de agent secret nebun sau ceva?
E puțin mai complicat de atât.
Mai complicat? Ce? Sunt posedat?
- Tu ești un fel de demon? Sau... - Ești în pericol, și pot să ne salvez,
exact cum am făcut aseară.
Dar nu te pot lăsa să te mai amesteci în ce am de făcut.
Deci, uite cum o să facem.
Tu o să mergi să te întinzi pe patul ăla.
- O să tragi un pui de somn. - Glumești?
Să dorm... N-o să mai dorm niciodată. Ai auzit?
Uite, nu îmi pasă cât de chipeș ești tu.
Spune-mi ce anume ești. Ce ești tu?
- Ești sigur că vrei să știi? - Da, la naiba... Da.
Îl slujesc pe Khonshu. Sunt Avatarul lui.
Deci și tu ești. Un fel de.
Îi protejăm pe cei vulnerabili
și aplicăm justiția lui Khonshu pe cei ce îi rănesc.
- Khonshu? - Da.
Zeul egiptean al lunii?
Doamne, asta-i cea mai tâmpită chestie pe care am auzit-o.
Mănânc și eu carne și bum, o iau pe câmpii.
O, Doamne, am un atac de panică.
- Am făcut o înțelegere. - Trebuie să merg la spital.
Înțelegerea asta presupune ca tu să nu intervii, Steven.
Acum, dă-mi corpul tău. Lasă-mă să termin și nu vei mai auzi de mine.
Îmi vrei corpul? Da, bine.
Marc, nu vrei înc-o înțelegere? O să iau geanta asta plină de rahaturi ilegale, da?
Și o să mă duc direct la autorități.
Și o să mă închidă, ca să nu mai rănesc pe nimeni altcineva.
Și sper că NHS-ul o să mă umple cu destule pastile,
ca să mi te scoată din cap!
O, Doamne.
Dă-l înapoi, nătărăule.
Marc? Pe unde ai umblat?
Layla?
Ce naiba se întâmplă? Acest Steven e un fel de identitate falsă?
M-am gândit că foloseai un fel de limbaj codat când am vorbit.
Cum de m-ai găsit?
Cum crezi? Ți-am urmărit telefonul.
M-am gândit că asta ai vrut când l-ai pornit.
Da. Corect.
Știi, ai fi putut să-mi dai orice semn că ești în viață.
Am crezut că ești în pericol sau te-au răpit din nou.
M-am tot gândit: "Nu-i nimic. Are costumul."
Și apoi mi-am zis: "Dar dacă îl prind fix atunci când nu-l poartă?"
"Dacă nu-l are la el?" Și...
- Nu mă mai apuca în halul ăsta! - Nu știu de ce să mă țin.
Parcă am în spate o ducesă victoriană.
De ce să mă țin?
Înțelegi chinurile prin care-am trecut?
Nu-i ok, bine? Încă-s soția ta.
Apropo, ăsta ar fi un moment ideal să-mi spui ceva. Orice.
- În caz că nu ți-e clar. - Scuze... Ai spus "soție"?
Suntem căsătoriți?
Sunt sigură că am pierdut pe oricine te urmărea.
- Nu te mai preface. - Nu mă prefac.
- Și gata cu accentul, te rog. - Dar așa vorbesc eu.
- Bine. Dă-te jos. - Nu, stai. Te rog.
O să-ți spun totul, dar du-mă înapoi acasă, bine?
Vreau acasă.
Așa.
N-ar trebui să fie aici.
Scoate-o de-aici, Steven. Ai întrecut limita.
Îmi vreau viața înapoi.
Da, am înțeles asta.
Nu. Scuze, nu vorbeam cu tine, vorbeam singur. Într-un fel.
- Ăsta-i apartamentul tău, Marc? - Sunt Steven.
Acum locuiești cu altcineva?
Nu.
Nu, ăsta-i al mamei mele.
Bine, deci ați început să vorbiți din nou?
Marceline Desbordes-Valmore?
Da.
E poeta mea preferată.
Nu, e preferata mea.
Fugi de-aici.
Deci, înveți franceză și hieroglife?
Da, păi... nu-i așa de impresionant, serios.
Nu-i ca și cum astea sunt o limbă propriu-zisă.
- Sunt mai mult... - Ca un alfabet.
Da, dar... tot trebuie să știi
- egipteana veche să le citești. - Normal.
- De exemplu, asta de-aici, vezi? - Ritualuri funerare.
Cineva știe de unilaterale. Tu.
- E uimitor. - Da.
- Scuze, n-am vrut să sune dubios. - Nu, iartă-mă. Nu cred nimic, Marc.
Vorbește cu ce accent vrei.
Hai să terminăm odată cu asta. Ai trimis actele, dar nu le-ai semnat.
Serios?
Asta e ce-ai vrut.
Ia să vedem.
Într-un final, mi-ai spus că trebuie să trecem peste.
Așa. Divorț?
Da, vrei s-o facem sau nu?
Eu n-aș divorța niciodată de tine.
Ce tot faci?
Uite, pari absolut încântătoare.
Acest Marc, pe de altă parte, este un țăran. Nu?
Nu știu cum să-ți explic ce se întâmplă.
- Steven. - Nu mă aștept să mă crezi.
- Steven, ascultă-mă. - Nici măcar eu nu mă cred pe mine.
- Tot ce pot face e să încerc... - Faci o greșeală.
- ...să-ți arăt ce am găsit. - Steve...
- Am găsit geanta în depozitul de valori. - Steven, nu... Ascultă-mă.
- Și înăuntrul ei erau tot felul de... - Oprește-te-n clipa asta.
- ...chestii. - Nu-i arăta ce e în geantă.
- Mai exact... - O să o omoare. M-ai auzit?
Și mai exact... Ce e?
Dacă-i arăți scarabeul, tu răspunzi când vin după ea.
- Nimic. - Nimic?
Nimic. Nu contează.
- Ce-i înăuntru? - Nimic... Stai...
La naiba.
Scarabeul care arată spre ushabti-ul lui Ammit. Pentru asta am luptat împreună.
- Nu... - Pentru ce faci toată mascarada asta?
Ca să-l păstrezi pentru tine?
- Nu. Îți jur... - După tot ce-a fost...
Gata! Se presupune că ar trebui să înghit orice pentru c-ai venit cu asta
- îndesată într-un sac? - Ia-l, poți să-l iei.
Ia-l. Eu nu-l vreau. Jur. Ia-l.
Nu sunt Marc Spector.
Sunt Steven Grant. Lucrez la un muzeu. Mă rog, am lucrat la un muzeu.
Și cred că sunt într-o mare belea
și cred că poate tu ești singura persoană care mă poate ajuta.
Te rog.
Tu chiar nu-ți amintești de ce am căutat asta?
Nici de aventurile,
nici de viața noastră?
Of, Doamne, mi-aș fi dorit.
Steven Grant, putem vorbi?
Vezi? O, Doamne, au venit să mă ia.
- De ce? - Am vandalizat toaleta.
Da, o secundă.
Steven Grant?
- Da? - Suntem detectivii Fitzgerald și Kennedy.
Da, o secundă.
Bună ziua.
Steven Grant?
Așa cred, da. Adică, da.
Eu sunt, sută la sută, Steven Grant.
Scuze, am avut o zi puțin cam grea.
Putem să intrăm, domnule Grant?
- De fapt, acum nu e... - Mulțumim.
Mai e cineva cu tine?
Aici cu mine? Nu, sunt doar eu cu peștele meu.
Da.
Deci...
Da.
E vorba de toalete?
Pentru că s-a rezolvat. Da. M-au zburat.
Și, da, e...
Am o dereglare de somn.
Și, da, păi, cei de la muzeu au zis că nu vor depune plângere
cât timp le plătesc în rate. Cam...
Cam așa mi-au zis.
- Ce-i asta? - Un prespapier.
- De unde-l ai? - De la magazin.
- Ești în posesia unui obiect furat. - Da, eu...
Nu. Nu-l am. Serios. Nu e aici.
"Marc Spector"?
- Ăla nu-i al meu. - Ce tare.
Arată exact ca tine.
Pașaport fals și furt.
Cred că mai bine vii cu noi, amice.
Ia te uită. Ghici ce-avem noi aici, Billy.
Haide, bagă.
Tocmai ne-am ales cu un mic infractor urmărit internațional.
Nu sunt... E o greșeală. Nu sunt eu.
Marc Spector a fost printre mercenarii care au jefuit un sit arheologic în Egipt.
Și uite ce le-au făcut arheologilor.
I-au legat și i-au împușcat în ceafă, ca la execuție.
Ești bolnav, omule.
Nu. N-am făcut asta. N-am fost eu.
Normal că n-ai făcut-o, Steven.
Credeam că mergem la secția de poliție.
De ce ai crede așa ceva?
Stai cuminte, da?
Nu.
Alo. Mă scuzați, mă puteți ajuta?
Ajutor, vă rog. Am fost răpit...
E de-a lor.
Ce?
Nu trebuie să mi te opui, Steven. Lasă-mi controlul.
Nu. Am văzut ce le-ai făcut acelor oameni.
- Nu-i ceea ce crezi. - Nu...
Nu-ți mai dau controlul niciodată.
Niciodată. Ai înțeles?
Te-am auzit foarte bine, Steven Grant de la muzeu.
O, Doamne.
Scuze c-am întârziat. Am avut nevoie de câteva momente
să-ți înțelegem mai bine situația. Ai cheile?
Hai să-ți dăm cătușele jos. Uite-așa.
Vă mulțumesc.
- Nu-s minunați? - Da, o încântare.
În regulă.
Nu-i de mirare că balanța nu se-nclină.
Cred că e foarte dificil să trăiești cu vocile alea din capul tău.
Steven Grant, Marc Spector, Khonshu.
Sunt curios, tu crezi că te-a ales Khonshu ca Avatar
pentru că mintea ta era atât de ușor de pătruns, sau fiindcă era deja frântă?
Nu, nu sunt defect.
Doar am nevoie de ajutor, cred.
Așa e. De aia sunt aici, să ajut.
Bine, ce este? Îl vezi? Îl vezi în clipa asta?
- E un privilegiu pe care eu nu-l mai am. - Omoară-l!
Ce-ți spune? Îți spune să mă omori?
- Rupe-i gâtul! - Da.
Ei bine, ține minte, nu trebuie să faci chiar tot ce-ți cere.
Deci, înainte să te entuziasmezi și să-ți pui capa,
mi-ar plăcea să profit de ocazie și să-ți fac un tur.
Gata, nu-i nimic. Asta-i tot ce poate face fără tine. Haide.
Vezi, cartierul ăsta avea cândva cea mai mare rată a criminalității.
Era atâta suferință, atâta durere...
Bună seara. Bună seara tuturor.
Mi se rupea inima.
Acum, oamenii nu mai încuie ușile noaptea. Se simt în siguranță.
Chase, alea sunt roșiile?
Tu chiar te pricepi. Superb. Mersi.
Dar să nu vorbești despre asta, nu.
Oamenii nu vor să audă veștile bune.
Se agață de fricile lor, de durerea lor.
- Capră... - Ce? Da.
Ce faci? Mă joc și eu cu tine.
O să pierzi din nou.
Tu ai vrut-o, Jamila.
- Voi vorbiți chineză? - Mandarină.
Ne ambiționăm să învățăm trei limbi.
Și ne învățăm unul pe altul. Ne-mpărtășim cunoștințele.
Ți-e foame?
Mâncarea e gratis.
- Ești vegan, nu? - Da.
Da, și eu.
Poate vrei să-ncerci supa de linte. Am făcut-o dimineață.
E rețeta lui Victor.
Este din Yucatan. Este... Nu, e foarte amuzant.
Uite.
Știu că e important pentru tine să faci ce trebuie.
Khonshu mereu încearcă să-i ademenească pe cei cu o conștiință puternică.
Tu n-ai conștiință.
Nu trebuie să-l asculți.
Mai face crize de isterie, ca un copil mic.
Niciun zeu nu-l respectă.
Poate că de-asta a fost exilat.
Nu îi pedepsesc decât pe cei ce au făcut rău deja.
Eu împart dreptatea!
Ce spune acum? "Eu împart dreptatea?"
Îl poți auzi?
Nu-l mai aud. Eu i-am fost Avatar.
Înaintea ta, eu eram pumnul răzbunării.
Eu nu sunt niciun pumn.
Ăsta-i micul american care trăiește înăuntrul meu.
Și ăla e Marc?
Supa e... Da, e foarte bună. E de zece. Minunată.
Khonshu îi pedepsește pe cei care au luat deja calea răului.
Este prea târziu pentru judecată.
Până își ridică el pumnul răzbunării,
oamenii deja suferă.
Ammit știe bine asta.
Ea sfârtecă răul din rădăcină,
dând verdictul înainte de crimă.
- De aia trebuie să o înviem. - Bine.
Dar, asta nu-i cam dubios?
Să ai încredere în judecata unei doamne crocodil?
Nu trebuie s-o pui la îndoială.
Ammit va lumina calea spre bine stârpind opțiunea răului,
și așa ajungem la scarabeu.
Scarabeul e ca un fel de busolă,
care ne duce la mormântul lui Ammit.
Este acolo, așteptând, dorind să fie eliberată.
Bună.
Muritorii cruzi trebuie să fie judecați.
Și în urma țipetelor lor,
răul e eradicat.
Steven,
să trăiești momentul ăsta?
Raiul pe Pământ.
Deci, scarabeul.
- Nu îl am. - Nu?
Sincer, chiar nu îl am.
Poate știi pe cineva care-l are?
- Poate Marc? - Să nu o faci.
Să nu-i rostești numele. N-o da de gol pe Layla. Dă-mi corpul.
- Nu, nu știu. - Pot să vorbesc cu Marc?
Marc, ce ți-a promis Khonshu?
Că asta e ultima misiune? Și vei fi liber?
Crede-mă când îți spun, Khonshu e un mincinos.
Mereu va fi o ultimă misiune.
Scuze. Dacă Ammit judecă oamenii preventiv, înainte de orice,
atunci nu-nseamnă că judecă un om inocent?
Adică, un gând nu poate face rău, nu?
Eu mă gândesc să-mi sugrum șeful mereu,
- dar asta nu înseamnă c-o voi face. - Steven...
Dar dacă-i un copil? Ar omorî un copil pentru ceva ce ar face peste 30 de ani?
Mă bucur că ai spus asta.
Câteodată, leacul presupune să guști din boală.
Diferența dintre medicament și otravă e dată doar de dozaj.
Să zicem că ai un membru bolnav.
Amputarea, dureroasă și grotească,
e necesară ca să poți trăi.
Dar copilul nu e un membru bolnav.
Scuze, asta e...
Voi sunteți de acord să omorâți copiii pur și simplu?
Poate că-s ciudat, dar asta-i...
Eu cam trag linia la crimă.
Știi ce e ăsta?
- Da. E un baston. - Ăsta e...
darul lui Ammit pentru primul ei Avatar.
Așa.
Și în el se află
un mic crâmpei din puterea ei.
Nu vreau să-l folosesc.
- Nu vreau. - Păi n-o face.
- Nu te pot ajuta. - Ba da, poți.
Trebuie să știu unde e scarabeul.
Unde-i scarabeul?
- Spune-mi unde este! - Nu.
- Unde e scarabeul? - E la mine.
Tu nu ai capacitatea de a înțelege valoarea a ceea ce ai în mână.
Dă-mi-l mie, îl voi păzi bine.
Nu sta la discuții cu el, Marc. Haide! Fă ceva!
Costumul, repede.
Scuze, ce?
Invocă-l, acum.
- Ce să invoc? Ce tot spui? - Costumul. Invocă-l.
- Costumul? - Și ai grijă de ăsta.
- Așa să fie. - Haide!
Las-o! Dă-i drumul!
Steven!
- Repede. - A fost belea!
Aici. Blochează ușa.
Vai de mine.
O să mor în peștera unui magician dubios.
Nu. Hei. Ascultă-mă.
Numele tău e Marc. Este un costum.
- L-ai mai folosit. Scoate-l la lumină. - Nu.
- Unde ești? Trebuie să lupți. - Dă-mi drumul, Steven!
- Nu. Nu pot. Gata, vă rog, amândoi. - Dă-mi corpul. Nu mai e timp.
- Te rog, gata. - Ascultă-mă. Numele tău e Marc.
Scoate-l la lumină!
Dă-mi drumul!
Dă-mi drumul, Steven.
Unde naiba ești? Trebuie să lupți!
Vă rog, lăsați-mă amândoi pace!
Hei!
Poți s-o faci, îți promit.
Steven...
Nu pot.
Îmi pare rău, nu pot. Nu pot s-o fac.
Nu-i nimic. Bine.
Vom găsi o altă cale.
Haide, să mergem.
Șacal!
Ce șacal?
Șacal...
Invocă-ți costumul!
Costum!
Ar fi trebuit să fie mai rău.
Of, Steven, cu ce naiba ne-am îmbrăcat?
Nu știu. A spus că am nevoie de costum.
Da, armura ceremonială din templul lui Khonshu, nu Colonelul Sanders pe pastile.
Frate, habar n-am cum funcționează rahaturile astea. Eu...
Să știi că nu arăt rău.
- Bine, unde-i scarabeul? - Scarabeul...
Ce-i asta? Pentru ce sunt bețele astea?
Arată tare, să știi.
Îmi place.
Arăți diferit.
- Stai departe de mine! - Așteaptă...
Dă-mi controlul, Steven. Nu-i poți face față.
Cred că pot. Pleacă de lângă ea.
Da, te văd, coiot urât și bubos.
Nu te văd bine, amice. Ești în curtea meu acum.
Da. Haide. Exact.
Uite aici. Fix aici.
Zbor ca un fluturaș, am pumnu greu, Steven Grant e numele meu.
O, Doamne. Hai că vine, vine acu'!
Ce?
Am reușit! Ți-ai luat-o!
Layla! Ai văzut?
Îți dai seama că are o criză?
Nu, uită-te la el. E doar un bețiv.
A fost un pumn al naibii.
Uită-te-n jur.
Cineva va fi rănit dacă nu mă lași să ajut.
Bine, fie, fă-o. Ia controlul, de data asta.
Du-l de aici!
Haide.
Asta e. Încă puțin.
Te-am prins!
Nu. Unde este?
Căcat!
Scuze, dar ăla îmi aparține.
Îți pot oferi mâncare, haine,
dar nu-ți pot oferi ăsta. Mulțumesc.
Îmi doresc să vezi lumea pe care o clădim.
Deci, așa se simte?
Să fii înăuntru?
Da.
- E oribil. - E-n regulă. Ești în siguranță.
- De-abia pot să mă mișc. - Nu-i nimic, respiră doar.
O să fie mai ușor.
De cât timp faci asta?
Nu știu. A trecut mult.
- Nu-mi place. - Mult timp.
Nu vreau. Pot să-mi iau corpul înapoi?
- Nu pot face asta acum, Steven. - Te rog.
Îl iau înapoi.
Scuze. Am reușit mereu să ținem un zid între noi, dar ceva s-a schimbat.
Cel care controlează corpul este acum mai puternic.
Reflexiile ajută, dar o să vezi,
o să ai nevoie de multă voință ca să rămâi spectator.
Nu poți face asta, să mă ții blocat aici. Nu ai niciun drept.
Toată viața mea...
Nu pot să merg la o întâlnire. Abia pot să am grijă de un pește.
Mi-am pierdut slujba. Tu ai fost. Tot timpul ai fost tu,
mi-ai mâncat hălci întregi din viață ca un parazit.
Uite, când o să termin, după ce-mi plătesc datoria,
îți jur, n-o să mă mai vezi, n-o să mai auzi de mine.
Îți promit. Nu am fi fost acum în viață dacă nu era Khonshu. Așa că...
servitutea e prețul pe care-l plătesc.
- Ce fel de servitute? - Una care mă umple mereu de sânge.
Da, păi, sângele ăla-i pe mâinile mele.
Tu distrugi vieți. Tot ce atingi se transformă-n praf.
Rănești oamenii, ți-ai abandonat soția. Ai lăsat-o baltă.
Nu-i adevărat. Eu o protejez. Habar n-ai despre ce vorbești.
- Ba da. Am văzut. - Khonshu e cu ochii pe ea.
O vrea în locul meu, dar nu voi lăsa să se întâmple asta.
Mincinosule. Nu am încredere în tine.
- Rănești oamenii. - Nu-l las să se apropie de ea.
- Taci din gură! - Nu te las să mai faci rău.
Nu vei avea liniște cu mine, îți promit.
Taci din gură!
Taci naibii din gură! Taci!
Ai jurat că nu va interveni.
Știu. Mă ocup de asta.
- Mi-ai dovedit că nu poți. - Ba pot.
Nerecunoscătorul Marc, care schimă termenii învoielii.
Tu nu erai decât un un cadavru atunci când te-am găsit.
Chiar crezi că tu stăpânești corpul ăsta?
- Îmi aparține mie. - Vom găsi scarabeul.
Prea târziu. Este la Harrow.
Atunci vom găsi altă cale.
Găsim mormântul lui Ammit înaintea lui.
Știi bine că te voi proteja cu toată puterea mea.
- Tu meriți să fii protejat. - Voi face tot posibilul.
Apoi mă eliberezi.
Eu știu că-ți face plăcere să lucrezi pentru mine.
- Avem nevoie unul de altul. - Avem o înțelegere.
Să-ți reamintesc: dacă pleci, nu-ți va plăcea următorul meu candidat.
Știu că ții foarte mult la ea.
Unde ne ducem?
Tu unde dracu' crezi?
BAZAT PE BENZILE DESENATE MARVEL
Pentru informații despre sănătatea mintală,
vizitează Alianța Națională pentru Boli Psihice la NAMI.org
Subtitrarea: Dragos Ionita